PISKEN OG KROPPEN
-Katia. Min kære. -Du må ikke.
Det skete for så længe siden, Giorgia.
Ikke for mig, Katia. Ikke for mig.
Det er min datters blod på bladet.
Jeg holder fast på mit had, som jeg holder fast på dolken.
Før jeg dør, sværger jeg, at jeg vil se kniven stukket i hans hals!
På samme måde som jeg så den i Tanias på grund af ham.
Det hjælper ikke at græde nu.
Kom.
Han er tilbage. Kurt er tilbage.
Giorgia!
Ja. Kurt er tilbage.
Man kan ikke forhindre skæbnen.
-Deres Nåde. Kurt er tilbage. -Hvabehar?
-Kurt er tilbage! -Ja, Losat. Jeg er tilbage.
Jeg sagde, at du aldrig skulle komme tilbage.
-Hvem prøver du at skræmme, Kurt? -Ingen.
Jeg kom, fordi jeg hørte, at du var blevet gift. Held og lykke.
Mine gratulationer, Nevenka.
Tak, Kurt.
-Sig sandheden, Kurt. Hvad vil du? -Det har jeg sagt, kære bror.
Jeg kom for at gratulere dig med dit valg af hustru.
-Du må være træt, Kurt. -Du er ikke min søn. Du er en slange.
Du elsker at få andre til at lide. Du forførte Tania og forlod hende så.
-Du fik hende til at tage sit liv. -Den samme gamle historie.
-Du gav et løfte, far. -Han vil ikke have min tilgivelse.
Du tager fejl, far. Det kom jeg også tilbage for.
-Det passer ikke, er jeg bange for. -Er du bange for mig, Christian?
Det, som engang tilhørte mig, er nu dit.
-Nu er du favoritsønnen. -Jeg har aldrig været bange for dig.
Hvad mig angår, må du gerne blive, hvis du ønsker det.
Nuvel, Kurt. Du må gerne blive.
Jeg har aldrig fået en varmere velkomst.
Det er vidunderligt at se ting fødes. At se dem fødes og se dem dø.
-Giv slip! -Min kønne lille kusine.
Du er stadig forelsket i min bror, ikke? Du ville ikke sige nej til ham.
Du ønskede altid at ægte ham, Katia. Men i stedet...
Du burde ikke hade mig. Christians ægteskab var også et slag for dig.
Forgiftet?
Nej. Sådan kommer det ikke til at gå, Kurt Menliff.
Du vil dø på samme måde, som du dræbte min datter.
Herren og fruen har tilgivet mig. Men ikke tjenestefolket, åbenbart.
Her kommer de jo.
-Du har allerede drukket din te. -Ja. Jeg har ikke for vane at vente.
-Det bad ingen dig om at gøre. -Tak for påmindelsen.
Du bør ikke behandle ham sådan. Du gør det bare værre.
Du kender ham ikke godt, hvis du tror, han kunne blive værre.
Det er mig, far.
Før blev du ikke så bange, når jeg kom den vej for at sige godnat.
Du viste mig vejen. Det har jeg aldrig glemt.
Hvad er det, du vil?
Du har tilgivet mig, men jeg kan ikke blive uden min titel og arv.
Jeg vil snart være død. Jeg når ikke at sætte dig på prøve.
Det, som var dit, har du mistet for evigt.
-Din nedrighed er skyld i det. -Tag dig i agt, far.
Forsvind herfra!
Forsvind, siger jeg!
Jeg tror, at du har noget imod mig. Passer det ikke?
Nej. Jeg har hverken velvilje eller modvilje over for dig.
Er du bange for mig?
Engang holdt du af mig.
Ja. Engang.
Du har ikke ændret dig, kan jeg se.
Du elskede altid vold.
Gennemsøg ejendommen, I to.
-Hvor er Nevenka? -Hvordan kunne jeg vide det?
-Og pisken? -Jeg fandt den lige uden for porten.
Jeg har kigget på mit gods.
Snart er det nat. Det bliver sværere at finde hende.
-Hun har ret. Skynd jer hellere. -Kom så.
De er et smukt par, ikke sandt?
Men Katia er vist ikke så ivrig efter at finde Nevenka.
Giver du mig ikke ret? Du er en gammel tåbe, Giorgia.
Lad os tænde en lygte. Jeg vil kigge i voldgraven.
Kurt...
Frue. Frue!
Georgia. Georgia! Jeg har fundet hende.
-Frue. -Jeg troede, hun var død.
Hun skal op til huset. Hjælp mig med at bære hende.
Hun kommer sig snart. Det var nok frygt, mere end noget andet.
Hun må være faldet af hesten.
-Kurt... -Hvor er Kurt?
-Kald på ham. -Javel.
Losat.
Losat!
-Hvad er der galt med hende? -Kun nogle striber på ryggen.
Som om... Som om nogen har pisket hende, Deres Nåde.
-Gå. -Javel.
Hr. Kurt?
Hr. Kurt!
Kurt!
Far, kig ikke.
Jeg holdt ham ud, da han levede. Det kan ikke være værre nu.
Se. Se. Dolken!
Dolken.
Den er Tanias. Han døde på samme måde som hende.
Tania! Tania. Hvil i fred nu.
Gud. Kære Gud...
Tak. Tak.
Gud, vær mig nådig ifølge din barmhjertighed.
Udslet mine overtrædelser efter din store barmhjertighed.
Vask mine ugerninger væk og rens mig for min synd.
Thi jeg erkender mine overtrædelser, og min synd er altid foran mig.
Mod dig alene har jeg syndet og gjort ondt foran dit åsyn.
Thi se, i synd blev jeg født, og i synd undfangede min mor mig.
Vend dit åsyn fra mine synder. Forkast mig ikke fra dit åsyn-
-og tag ikke din Helligånd fra mig.
Giv ham evig hvile, Herre.
Forløs alle troendes sjæle fra hvert et syndebånd.
Måtte din nåde hjælpe dem med at undslippe dommen.
Gud, hvis nåde giver de troendes sjæle hvile, velsign denne grav.
Tag imod disse sjæle, så de kan glædes med dine helgener for evigt-
-gennem Kristus Vor Herre. Amen.
Nu er vor søn Kurt Menliff rede til dommedag.
Men en dag skal den, der myrdede ham, også dømmes af Vor Herre.
Lad os bede for dem.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn. Amen.
-Hvem er det? -Det er mig. Christian.
-Hvad vil du? -Jeg vil tale med dig, far.
-Jeg lytter, min søn. -Jeg ville tale med dig om Kurt.
Jeg må vide det. Det er svært at spørge, men jeg vil vide det.
-Hvad? -Alle andre var væk.
Du var den eneste tilbage på slottet. Du og Kurt.
Du... Du vover at spørge, om jeg...
Jeg har altid adlydt dig, far. Jeg har aldrig vovet at tvivle på dig.
Forsvind!
Jeg gik med til at gifte mig med kvinden, som var tiltænkt min bror.
-Men nu må jeg vide det. -Hvad?
Om det var dig, der myrdede ham for at opnå retfærdighed.
Forsvind. Forsvind!
Tak, Giorgia.
Hvad er der i vejen? Sig frem.
Losat så en skygge bevæge sig i kapellet. Og et lys.
Losat er mere tosset end dig. Det var bare månens genspejling.
-Kurt! -Nevenka.
Kurt...
-Nevenka, hvad er der galt? -Det var Kurt!
Han holdt øje med mig. Jeg så ham!
Nej...
Kurt...
Det er overstået. Prøv at hvile dig. Det var blot en hallucination.
Hvis du ønsker det, kan jeg blive herinde hos dig i nat.
Vær endelig ikke bange.
Nej, gå til køjs. Jeg vil gerne være alene.
Udmærket. Jeg lader døren stå åben. Kald på mig, hvis der er noget.
Kurt.
Kurt!
Nej. Nej. Nej.
Nej. Nej!
Nevenka! Hvad er der galt?
-Sig mig, hvad der er sket. -Kurt var her. I live.
Hans støvler var mudrede, som om han var sluppet ud af graven.
Tag det roligt. Det var et mareridt. Kun jeg er her.
Kig. Var det bare et mareridt? Han gjorde det her.
Og der er fodsporene.
Hvilke fodspor?
-De var der lige. -Nevenka, det var blot en ond drøm.
-Der er intet der. Se selv. -Det var ingen drøm. Han var her.
Jeg så fodsporene og hans hånd. Åh gud, hans frygtelige hånd.
Den kom ud fra skyggen som en edderkop. Hjælp mig, Christian.
Er du bange? Engang holdt du af mig.
Du har altid elsket vold. Du vil aldrig forandre dig.
Frue. Jeg hørte lyde og kom ned for at kigge. Jeg troede...
Hvad troede du?
Ingenting. De døde kan ikke forlade deres grave.
Det gør de måske, hvis de ikke får fred.
Ja, dengang var vi lykkelige. Nu er mit liv tomt og meningsløst.
Husker du søen ved bjergene, hvor vi plejede at tage hen?
Du sejlede med mig i min båd. Du var blot en lille pige.
Ja. Jeg fulgte med dig overalt.
Christian, hvorfor gjorde du det?
Katia, lyt til mig. Vi kan stadig blive lykkelige.
Nej. Det er for sent nu. Det er for sent.
Nej, det må du ikke sige. Det er aldrig for sent.
Jeg har altid elsket dig. Du elsker vel også mig?
Jo, Christian. Jeg vil altid elske dig, men du er gift nu.
Nej.
Gør det ikke. Rør mig ikke.
Kald på ham. Kald på ham og sig, at du altid har været min.
Nej, jeg vil ikke have dig. Jeg vil ikke have dig.
Jeg er kommet tilbage for at hævne mig på alle dem, der hader mig.
Du må hellere gå, Giorgia. Der er intet, du kan gøre nu.
Præcis som Kurt.
Dolken er forsvundet.
Greven sagde, at den var her.
Det er hans hævn. Han vil dræbe os alle. Det er vores skyld!
Hold op med det nonsens, Nevenka! Prøver du at drive os til vanvid?
Nogen vil bøde for dette, far. Om det så er et menneske eller et spøgelse.
Christian.
-Jeg har ledt efter dig. -Hvorfor?
Jeg tænkte, at jeg kunne hjælpe dig, hvis jeg var tæt på dig.
Nej. Det eneste, som kan hjælpe mig nu, er at opnå hævn.
Lad mig venligst være nu. Jeg kommer tilbage til dig senere.
Det er mig, Losat. Det var ikke min mening at forskrække dig.
Jeg har holdt øje med Christian. Jeg er bekymret for ham.
-Jeg har et spørgsmål. -Hvad?
-Natten, da vi ledte efter Nevenka... -Ja?
-Var De med Christian hele tiden? -Ja, det tror jeg. Hvorfor?
Forlod han Dem aldrig? End ikke et øjeblik?
Nej. Men hvorfor spørger du?
-Du tror vel ikke, at Christian... -Jeg tror ikke noget.
Det er absurd.
Hvorfor også den gamle greve? Hvorfor?
Giorgia. Det er dig, som holder dolken.
Du kan fortælle mig alt. Jeg lader ikke, som om jeg fordømmer dig.
Hold nu op! Hvor fandt du dolken?
Det ved du udmærket godt, Katia.
Stop. Du havde en grund til at dræbe Kurt. Hvor lå kniven?
-Under madrassen i din seng, Katia. -Nej!
Christian!
Christian, jeg ved, hvem der myrdede din far.
Ja. Jeg kunne have dræbt Kurt. Det kunne jeg virkelig.
Men ikke greven.
Jeg ville aldrig dræbe ham. Forstår du det?
Hvis du fandt kniven der, må du eller en anden have lagt den der.
Det var ikke mig, Katia. Ikke mig.
Smid den fordømte kniv væk!
Jeg vil aldrig se den mere. Smid den væk!
-Nej. Ikke Katia. Det er umuligt. -Tror du, jeg lyver? Svar!
Det ved jeg ikke. Det ved jeg ikke.
Jeg kan ikke forestille mig, at en af os er morder. Det er absurd.
Men nogen her har altså myrdet ham.
-Nu ved vi det, Christian. -Nej. Ikke Katia.
Kujon. Du tør ikke se sandheden i øjnene. Men Kurt...
Kurt! Kurt.
Det er altid ham, du tænker på. Kurt i stedet for mig.
-Det er ham, du altid har elsket. -Det passer ikke!
Du har altid ønsket at gifte dig med ham.
Er det grunden til, at du dræbte ham, var det nyttesløst. Jeg hadede ham.
Jeg har altid hadet ham. Jeg hadede ham!
Nevenka!
Jeg hørte et skrig. Jeg troede, det kom fra din fars værelse.
Hun er ikke her. Lad os lede i hendes værelse.
Fodsporene fører ud i haven.
-Nogen bar hende væk. Vent her. -Christian, gå ikke alene.
Katia. Kom indenfor, Katia.
Kom nu indenfor.
Losat! Hvad laver du her?
Jaså. Det er Dem, Deres Nåde.
-Hvor har du taget Nevenka hen? -Mig?
Der var spor efter støvler, præcis som dem, du har på!
Jeg ved ingenting. Jeg gik rundt om borgen-
-da jeg syntes, jeg så nogen gå rundt herinde.
Lyv ikke for mig, Losat. Du var den eneste herinde!
-Deres Nåde tror vel ikke...? -Stille. Kom med.
Fodsporene kommer fra den hemmelige gang.
Hjælp mig.
Hvem kan have lagt hende der?
Nevenka. Nevenka!
Kurt...
-Hvordan har Nevenka det? -Hun taler i vildelse.
Hun sagde, at det var Kurt, som bar hende derhen.
Hun sagde også, at han piskede hende, bar hende til krypten-
-og lagde hende i graven.
Vi må gøre noget, Katia. Denne gang hørte jeg tilmed Kurts latter.
Men jeg kan stadig ikke få mig selv til at tro på spøgelser.
Det er svært at forstå-
-men hvad ved vi om, hvad der sker efter døden?
-Jeg tror næsten, at han lever. -Lever?
Men du så, da han blev lagt i kisten.
Vi begge så ham blive begravet.
Jeg tror ikke, at Nevenka så ham derude.
Nej. Der findes ingen anden mulig forklaring.
Kurt lever og gemmer sig et sted i borgen.
Jeg må finde ham. Ellers bliver jeg vanvittig. Det bliver vi alle.
I et kort øjeblik mistænkte jeg dig og tilmed mig selv.
Hvis det er sandt, kan han have gemt dolken på mit værelse.
Jeg er bange, Christian. Jeg er bange!
-Katia. -Christian, der var nogen her!
Tag det roligt, Katia. Det skal nok gå.
Lad mig kigge.
Der er fodsporene. Det er de samme.
-Hvad vil De gøre? -Åbne kisten. Hjælp mig.
Lad os bære den derover.
Nevenka...
De åbner min grav. Dette er sidste gang, jeg kan være hos dig.
Hvorfor plager du mig?
Fordi du tilhører mig. Kun mig.
-Hvad vil du? -Vi skal væk herfra for altid. Nu.
-Det kan jeg ikke. -Jo, for du elsker mig.
Din kærlighed til mig er stærkere end alt andet.
Jeg hader dig. Jeg hader dig. Jeg hader dig!
Jeg...
Det er uigenkendeligt. Det kan være hvem som helst.
Tøjet er Kurts. Lad os lægge det i graven igen.
Nej.
-Hvad gør De nu? -Jeg vil tilintetgøre det.
Hvor er du, Kurt?
Jeg kommer, Kurt. Jeg har aldrig været bange for dig.
Nevenka!
-Deres Nåde! Er De såret? -Kom. Det spiller ingen rolle.
Skynd dig.
Den er låst indefra. Vi må gå gennem kapellet.
Hvorfor gjorde jeg det, Kurt? Hvorfor?
Jeg elsker dig, Kurt. Kun dig.
Du havde ret. Jeg elsker dig, Kurt. Kun dig.
Men alting må ende, Kurt.
Nej. Nej, Nevenka. Nej!
Nevenka!
Tilgiv mig. Jeg... måtte gøre... som Kurt befalede.
Jeg... Jeg dræbte ham igen.
Denne gang for bestandig.
Han hadede dig. Jeg elsker dig, Christian.
Så det var hende. Hun myrdede Deres bror og far.
Ja. Hun var måske besat.
Hun var sikker på, at Kurt levede. Hun troede, at hun dræbte ham.
Vi må håbe, at hun er blevet fri for ham for evigt.
Tage Poulsen www.btistudios.com